VODIČ – kroz prava pacijenata i zdravstvenih osiguranika (III)
Postavljeno: 27.12.2017
![](https://krusevacgrad.rs/wp-content/uploads/2018/01/pd-8.jpg)
Od teorije do prakse
Pravo na dostupnost zdravstvene zaštite, privatnost i poverljivost informacija, pravo na obaveštenost, samoodlučivanje i pristanak na medicinski ogled, pravo na slobodan izbor, te pravo na prigovor i naknadu štete, samo su neka od zakonom definisanih osnovnih prava pacijenata. U praksi, pacijenti uglavnom ne znaju svoja prava i ne prepoznaju situacije u kojima se ona krše. Oni koji su pak sa zakonom upoznati, uglavnom ćute, pre svega iz straha da će ukoliko podnesu zvaničnu prijavu imati probleme u daljem lečenju
O pravu na poštovanje pacijentovog vremena, pravu na obaveštenje i infomacije te pravu na dostupnost zdravstvene zaštite, govorili smo u jednom od prethodnoih vodiča, sa osvrtom na to da su “pristojno ponašanje i poštovanje ličnosti pacijenta, anketirani građani uglavnom definisali kao dobru volju lekara, odnosno, takva postupanja nisu prepoznali kao zakonsku obavezu medicinskih radnika”, a što za posledicu ima da oni koja zakon krše uglavnom ostaju nekažnjeni.
S druge strane, čak i dobro poznavanje zakona , u praksi često ne daje rezultate, jer su pacijenti mišljenja da će, pozivajući se na zakon onda kada su im prava ugrožena, samo dodatno izazvati otpor lekara.
Komentarišući deo zakona koji jasno kaže da pacijent ima pravo na drugo stručno mišljenje, većina anketirani građana izjasnila se “da su lekari uglavnom sujetni , da negoduju ukoliko zatražite drugo mišljenje, te da se takve situacije često završavaju na štetu pacijenta”.
U praksi problema ima i ukoliko pacijent pokuša da se pozove na deo zakona koji govori o njegovom pravu na uvid u medicinsku dokumentaciju. Iako zakon jasno kaže da “pacijent ima pravo na uvid u svoju medicinsku dokumentaciju”, neretka iskustva pacijenata su da lekari odbijaju da im pokažu tu dokumentaciju, posebno kada je u pitanju stacionarno lečenje.
Anketirani građani naveli su primer gde lekar ne želi da ih upozna sa rezultatima neposredno nakon obavljenih dijagnostičkih procedura, uz obrazloženje da će sve biti napisano u otpusnoj listi. Pacijenti kažu da im takva neizvesnosti predstavlja dodatni stres, te da bi se mnogo bolje osećali ukoliko bi im lekar odmah pokazao pristigle rezultate i detaljnije ih upoznao sa njihovim trenutnim zdravstvenim stanjem.
Rezultati ankete pokazali su i da su kršenja zakona česta kad je u pitanju pravo na privatnost i poverljivost.
Iako zakon jasno kaže da je “zabranjeno da nadležni zdravstveni radnik saopšti drugim licima informacije koje se odnose na zdravlje pacijenta i potencijalne dijagnostičke i terapijske procedure”, pacijenti ističu da su često nepotrebno izloženi neprijatnim situacijama gde se o njihovoj bolesti komentariše pred drugim pacijentima. Ovo se posebno odnosi na one koji boluju od zaraznih bolesti koje se inače ne prenose direktnim kontaktom, ali gde takvo saznanje kod drugih ljudi izaziva strah i potrebu da se izoluju od takvih pacijenata.
Kada su u pitanju prava, jedna od nedoumica pacijenata je i da li je tokom pregleda dozvoljeno prisustvo učenika i studenata na praksi i zdravstvenih radnika i saradnika na pripravničkom stažu i stručnom usavršavanju. Naime, određen broj anketiranih građana izjasnio se da im prisustvo trećih lica stvara osećaj neprijatnosti, posebno kod određenih vrsta pregleda, ali da ih u takvim situacijama ordinirajući lekar obično ne konsultuje da li su saglasni da ta lica prisustvuju pregledu.
U ovom slučaju, zakon kaže da navedena lica mogu da prisustvuju pregledu pacijenta, ali i da pacijent ima pravo da to odbije. Iz ovog prava pacijenata nisu izuzeti ni stomatološki pregledi, gde “na izričit zahtev pacijenta, pregledu koji obavlja nadležni doktor stomatologije, ne mogu prisustvovati drugi zdravtveni radnici, odnosno, zdravstveni saradnici”.
Pored svih do sada navedenih prava, pravo pacijenta je i da učestvuje u medicinskom istraživanju, te da na sopstvenu odgovornost napusti stacionarnu ustanovu. Takođe, ima pravo i na olakšavanje patnji, pravo na bezbednost, na slobodan izbor, te pravo na prigovor i naknadu štete.
Zakonom su definisana i prava dece do 15 godina života, u smislu da imaju pravo da budu smeštena na bolničko lečenje u pratnji jednog od roditelja, usvojitelja ili staratelja, uvek kada je to moguće.
Takođe, dete koje se nalazi na dužem bolničkom lečenju ima pravo na igru, rekreaciju i obrazovanje, u skladu sa njegovim uzrastom i potrebama, u meri u kojoj njegovo zdravstveno stanje to dozvoljava.